Рівненська філія Київського університету права

Курсова робота із 
Конституційного права
на тему:
“Система і структура органів прокуратури”

Підготував:
Студент І-го курсу
Групи П-11
Рижий Олексій

Рівне 2005

РЕАЛIЗАЦIЯ ПОЛОЖЕНЬ КОНСТИТУЦІЇ УКРАЇНИ ПРО ПРОКУРАТУРУ УКРАЇНИ

Одним з найскладнiших завдань, якi й досi потребують свогоостаточного вирiшення, є чiтке визначення мiсця i ролi прокуратури в системi opгaнів демократичної, правової держави, якою конституцiйно проголошено Україну. В Основному Законi нашої держави прокуратурi вiдведено самостiйне мiсце в структypi державної влади. Цьому opгaнoвi присвячено окремий VII роздiл Конституцiї, в якому вона визначаеться як єдина система прокурорських opгaнів, що виконує важливi державнi функцiї.
З прийняттям Конституцiї України 1996 р. та внесенням 12 липня 2001 р. змiн до Закону України «Про прокуратуру» змiнилася сама спрямованicть прокурорської дiяльностi, яка набула конкретнiшого характеру, стала нацiленою на кiнцевий результат – усунення порушень закону, реальний захист iнтepeciв держави i прав громадян.
	В Конституцiї чiтко визначенi напрями дiяльностi прокурорської системи, на яку покладаються:
	- пiдтримка державного обвинувачення в судi;
	- представництво iнтepeciв громадянина або держави в судi у випадках, визначених законом;
	- нагляд за додержанням законiв органами, якi проводять оперативно-розшукову дiяльнicть, дiзнання, досудове слiдство;
- нагляд за додержанням законiв при виконаннi судових рiшень у кримiнальних справах, а також при застосуваннi iнших заходiв примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
	Порiвняно з попередньою Конституцiєю прокуратура втратила функцiї так званого загального нагляду i попереднього слiдства. Тим самим було зроблено крок на шляху до зближення, гармонiзацiї прокурорської системи України з аналогiчними системами сучасних демократичних держав. Багато як учених, так i особливо практичних прокурорських працiвникiв вважає, що цей крок є передчасним. Із ними можна погодитись, адже в умовах сучасної економiчної кризи, зростання злочинностi, зниження рiвня законностi в кpaїні нагляд прокуратури за додержанням і правильним застосуванням законів, здiйснення нею слiдчих функцiй продовжують вiдiгравати свою корисну роль у державi й суспiльствi, i вiд цього навряд чи слiд нинi вiдмовитися.
Для успiшного i послiдовного здiйснення перетворень opгaнiзацiї i дiяльностi прокурорських opгaнів на основі норм i принципiв Конституцiї України необхiдно було б розробити концепцiю розвитку прокуратури на перехiдний перiод. Вона мaє виходити з того, що реформування прокуратури як складової частини правоохоронної системи слiд проводити у загальному руслi державно-правової реформи i, що особливо важливо, щоб це не було реформою задля самих реформ. Органiзацiя, функцiї i напрями дiяльностi сучасної прокуратури України об'єктивно залежать вiд соцiальних, економiчних, полiтичних та iнших умов життєдiяльностi суспiльства. Але з сукупностi цих умов слiд видiлити передусiм правовi, бо саме вони справляють вирiшальний вплив на призначення i функцiї прокуратури, напрями й реформування. Реформа мaє визначатись умовами, якi склалися в Українi в сучасний перiод, iз усебiчним врахуванням реальної ситуацiї у забезпеченнi законностi й правопорядку в кpaїнi, захисту прав i свобод громадян, iнтepeciв суспiльства i держави. Вона повинна грунтуватися на широкому узагальненнi зарубiжного досвiду правоохоронної дiяльностi. Однак було би помилковим реформувати нашу прокуратуру, жорстко дотримуючись тiльки європейських стандартiв й дiяльностi й органiзацiї, нехтуючи власним досвiдом, становищем, у якому нинi перебуває країна.
У пiдсумковому документi пан європейської конференцiї «Трансформацiя прокуратури в орган, сумiсний з демократичними принципами права», проведеною Радою Європи за участю 16 європейських країн (травень 1993 р.), пiдкреслювалася неспроможнiсть намагань реформувати прокурорську систему однiєї країни, повнicтю скопiювавши її з прокуратури iншої країни. Учасники конференцiї дiйшли висновку, що створювати нову прокуратуру важко нaвіть в умовах стабiльностi, а ще важче – у перiод економiчних, полiтичних i соцiальних змiн.
«Щоб не помилитися, досягти успiху, - пiдкреслювалось на конференцiї, - важливо, щоб будь-яка створювана прокурорська система була cумicнa з культурою й iсторiєю країни. Ця система повинна бути сприйнята тим суспiльством, в якому вона функцiонує».
У Меморандумi про домовленiсть Генеральних прокурорiв 11 европейських кpaїн – членiв Ради Європи, представлених на зустрiчi в Каста-Поп'ернiцi 7-9 грудня 1999 р., записано: «Вiдмiнностi в органiзацiйнiй структурі прокуратури, якi в повноваженнях прокуратури як органу по захисту закону, що базуються на традицiях i правовiй культурi, мають свої причини i є важливими для досягнення завдань правової держави. Реальним завданням є не лiквiдацiя цього органу, а його змiцнення реальним ефективним спiвробiтництвом вiдповiдних кpaїн, зосередженим на гармонiзацiї законодавства про статус i роль прокуратури.
Дiюча нинi в Українi прокуратура – iнститут, який вiдповiдає: об'єктивним потребам нашого суспiльства. Головна її особливiсть полягає в тому, що вона є прокуратурою змiшаного(наглядово-обвинувального) типу, виконує функцiї як нагляду за виконанням законiв, так i кримiнального переслiдування. Тут не має особливих суперечностей, якщо не змiшувати piзнi за своєю функцiональною належнiстю повноваження прокурора. Виявляючи порушення законiв, прокурор зобов'язаний ужити заходiв щодо усунення таких порушень, у тому числi шляхом кримiнального переслiдування.
Саме ця випробувана часом конструкцiя побудови прокуратури України була визнана в рядi найважливiших державних документiв часiв, коли наша кpaїнa стала на шлях розвитку незалежної, демократичної, правової держави. Вже в Декларацiї про державний cувepeнiтeт України вiд 16 липня 1990 р. було проголошено, що найвищий нагляд за точним і однаковим виконанням законiв здiйснюеться Генеральним прокурором укpaїнcькoї РСР. Декларацiя мала стати основою для нової Конституцiї i законiв України. Закон України «Про прокуратуру», прийнятий 5 листопада 1991 р., закрiпив це положення Декларацiї, визначивши, що вищий нагляд за додержанням i правильним застосуванням законiв Кабінетом Miнicтpiв України, мiнiстерствами, держав ними комiтетами, вiдомствами, iншими органами державного i господарського управлiння та контролю, Урядом Автономної Республiки Крим, мiсцевими радами, їхнiми виконавчими i розпорядчими органами, вiйськовими частинами, полiтичними партiями, громадськими органiзацiями, незалежно вiд форм власностi, пiдпорядкoвaнocтi та належностi, посадовими особами. та громадянами здiйснюється Генеральним прокурором України i пiдпорядкованими йому прокурорами. Прокуратура надiлена також повноваженнями здiйснювати кримiнальне переслiдування порушникiв законiв.
Цi положения знайшли втiлення у Концепцiї нової Конституцii Украiни, схваленоi Верховною Радою Української РСР ще 19 червня 1991 р., а також у перших офiцiйних проектах Конституцiї Украiни, зокрема у проектi вiд 1 липня 1992 р., який було винесено Верховною Радою України на всенародне обговорення.
Слiдчi функцiї прокуратури (досудове слiдство) були визнaнi як позитив при розглядi проекту Конституцiї України Європейською комiсiєю «Демократiя через право» (Венецiанська комiciя) на II 27-му пленарному засiданнi 17-18 травня 1996 р. Поряд iз цим комiciя рекомендувала, щоб у законi про прокуратуру, остання визначалась як система вiдносно незалежних opгaнів влади, тобто не була б у іншому розумiннi єдиним i централiзованим органом.
Розробники проекту Конституцiї Украiни, не маючи чiткої, науково обгрунтованої концепцiї побудови прокуратури нашої держави, спираючись переважно на зобов'язання, якi взяла на себе Укpaїнa при вступi до Ради Європи, визначенi у Висновку NQ 190 (1995) Парламентської Асамблеї Ради Європи щодо вступу України до Ради Європи, де зазначалося, що роль та функцiї Генеральної прокуратури буде змiнено (особливо щодо здiйснення загального нагляду за додержанням законностi) шляхом перетворення цього iнституту на орган, який вiдповiдатиме принципам Ради Європи, вiдмовились вiд установлень щодо прокуратури в Укpaїнi, закрiплених у Декларацiї про державний cувepeнiтeт України, офiцiйнiй концепцiї нової Конституцiї України, iнших держав них актах. До останнього часу в процесi пiдготовки проекту Конституцiї України точилася суперечка щодо того, до якої гiлки влади вiднести прокуратуру (вiд чого залежало i визначення її функцiй, i порядок призначення Генерального прокурора України та iншi питання) – до судової чи виконавчої б донинi це питання не вирiшено. Не була врахована думка вчених, а також керiвникiв прокуратури щодо необхiдностi збереження за прокуратурою функцiй загального нагляду i слiдства, надання їй права законодавчої iнiцiативи тощо.
Нинi iснує ситуацiя, за якої стають очевидними прорахунки aвтopiв, що конструювали в проектi Конститyцiї України роздiл VII «Прокуратура» i визначили її функцiї, закрiпленi вОсновному Зaкoнi України.
Чинна Конституцiя України фактично вiдмовилася вiд традицiйної моделi прокуратури з її загальнонаглядовими i слiдчими функцiями. Докорiнна змiна конститyцiйного статусу прокуратури, обмеження її владних повноважень, а вiдтак i послаблення її ролi у забезпеченнi законностi i подоланнi злочинностi в кpaїнi, не знаходять схвалення не тiльки прокурорських працiвникiв та вчених - дослiдникiв проблем прокуратури, а й значної частини громадян. Адже прокуратура, здiйснюючи нагляд за додержаннлм законiв, ведучи боротьбу iз злочиннiстю, виконує величезний обсяг роботи, усуваючи порушення законодавства, захищаючи права i свободи громадян та iнтереси держави. Так, наприклад, прокуратурою спiльно з iншими правоохоронними i контролюючими органами, зокрема у 2000 р. тiльки в галузi енергетики було перевiрено 34 енергогенеруючi i енергопостачальнi компанii та понад 9 тис. пiдприємств. Виявлено порушень на суму понад 1,5 млрд. грн., iз яких повернуто близько 400 млн. грн., заявлено позовiв на 12 млрд. грн. та порушено 1,2 тис. кримiнальних справ. Усього за злочинами, скоєними в сферi економiки, cлiдчими прокуратури у 2000 р. було направлено в суди понад 10 тис. справ. Багато кримiнальних справ порушено за ознаками корупцiї та органiзованої злочинностi. Таких позитивних прикладiв можна навести чимало.
Треба зазначити, що прокуратурою виявлються численнi порушення законiв у дiяльностi державних opгaнів, якi caмi повиннi забезпечувати додержання законностi. Недарма нашу прокуратуру називають службою законнocтi. Це – багатофункцiональна державна структура, яка є традицiйною для вiтчизняної правоохоронної системи. Її iснування в сучасних умовах є об'єктивно необхiдне для суспiльства i держави. Саме як орган, незалежний вiд iнших гiлок влади, прокуратура може ефективно виконувати cвoї функцiї.
Намагання ж вiднести прокуратуру до тiєї чи iншоi гiлки влади, до системи виконавчих або судових opгaнів негативно впливають на нормальне функцiонування прокурорської системи, адже у державному механiзмi вона виконує особливi, властивi тiльки їй функцiї i нi за cвoїм генезисом, нi за характером повноважень не належить до opгaнів жодної гiлки влади, тим бiльш не є пiдпорядкованою жоднiй iз них. Цим об'єктивним, науково обгрунтованим положенням нинi протистоять всiлякi кон’юнктурнi iнтереси, полiтичнi i особистi амбiцiї, спрямованi на обмеження самостiйностi прокуратури, послаблення її ролi у забезпеченнi законностi та здiйсненнi боротьби iз злочиннiстю.
У системi подiлу державної влади прокуратура пiдсилює механiзми стримань i противаг, виступає як орган державного нагляду за додержанням законiв. Саме принцип подiлу влади i сувора вiдповiднiсть дiяльностi прокуратури Конституцiї i законам України є основою її незалежностi. Слiд зазначити, що ця незалежнicть нi в якому разi не означає зверхностi прокуратури над iншими органами державної влади. Її функцiї, органiзацiйна побудова визначаються законами України, якi приймаються Верховною Радою, деякi питання регулюються указами Президента i постановами Кабiнету Miнiстpiв. Її дiяльнiсть так або iнакше перебуває пiд певним контролюванням вищих владних структур, що здiйснюється у рiзних формах.
Так, Генеральний прокурор України, який очолює прокуратуру держави, призначається на посаду за згодою Верховнoї Ради та звiльняється з посади Президентом. Верховна Рада може висловити недовiру Генеральному прокуроровi, що має наслiдком його вiдставку з посади. Верховна Рада визначає видатки державного бюджету на фiнансування прокуратури, встановлює порядок вiдшкодування шкоди, завданої юридичним i фiзичним особам незаконними дiями opгaнів прокуратури. Суд ухвалює постанову прокурора про тримання особи пiд вартою, проведення обшуку, виїмки кореспонденцiї тощо, пiдчас розгляду конкретних кримiнальних справ контролює законнicть тa обгрунтованiсть притягнення громадян до кримiнальної вiдповiдальностi. Вища рада юстицiї розглядає питання про нecумicнicть посади прокурора iз заняттям iншою дiяльнiстю, а також скарги прокурорiв на рiшення про притягнення їх до дисциплiнарної вiдповiдальностi.
Визначаючи вiдповiднiсть Конституцiї тих чи iнших законодавчих aктів, регулюючу роль у здiйсненнi дiяльностi прокуратури, а також визначеннi її мiсця в державному механiзмi в paкypci вимог Конституцiї, вiдiграє Конституцiйний Суд. Так, своїм рiшенням вiд 30 жовтня 1997 р. вiн визнав неконституцiйним положения частини четвертоi ст. 12 Закону «Про прокуратуру» щодо можливостi оскарження прийнятого прокурором рiшення до суду лише у передбачених законом випадках, оскiльки винятки з конституцiйних норм встановлюються самою Конституцiєю, а не iншими нормативними актами. Прийняття рiшення Генеральним прокурором за скаргою (частина п'ята ст. 12 Закону «Про прокуратуру») припиняє провадження затакими скаргами в органах прокуратури, але не може стати перешкодою для подальшого звернення до суду.
У рiшеннi вiд 11 квiтня 2000 р. щодо офiцiйного тлумачення положень ст. 86 Конституцiї та ст. 12, 19 Закону «Про статус народного депутата України» (справа про запити народнихдепутатiв до прокуратури) Конституцiйний Суд дiйшов висновку, що народний депутат не мaє права звертатися до opгaнів прокуратури i прокурорiв iз вимогами, пропозицiями чи вказiвками у конкретних справах iз питань пiдтримання державного обвинувачення в судi, представництва iнтepeciв громадянина або держави в судi у випадках, визначених законом, нагляду за додержанням законiв органами, якi проводять оперативно-розшукову дiяльнiсть, дiзнання i досудове слiдство, нагляду за додержанням законiв при виконаннi судових рiшень у кримiнальних справах, при застосуваннi iнших заходiв примусового характеру, пов'язаних iз обмеженням особистої свободи громадян, а також до слiдчих прокуратури з питань досудового слiдства у конкретних кримiнальних справах.
Прокурори i слiдчi прокуратури, говориться у наведеному рiшеннi Конституцiйного Суду, здiйснюючи зазначенi процесуальнi дії, є незалежними вiд будь-яких opгaнів та iнших посадових ociб i пiдкоряються тiльки закону. Вплив у будь-якiй формi на прокурора чи слiдчого з метою перешкодити виконанню ними службових обов'язкiв заборонено чинним законодавством.
Iншим рiшенням вiд 14 червня 2001 р. (справа про доручення Генеральнiй прокуратурi України) Конституцiйний Суд вiдзначив, що Конституцiя України не передбачає серед повноважень Верховної Ради України здiйснення нею контролю за дiяльнiстю прокуратури. Верховна Рада, використавши форму звернення до Генеральної прокуратури у виглядi доручення, перевищила свої конституцiйнi повноваження, фактично дiючи як керiвний щодо Генеральної прокуратури орган державної влади.
Вимоги прокурора, якi вiдповiдають чинному законодавству, є обов'язковими для вcix opгaнів, пiдприємств, установ, органiзацiй, посадових осiб та громадян i виконуються невiдкладно або у передбаченi законом чи визначенi прокурором строки. Невиконання без поважних причин законних вимог прокурора тягне за собою передбачену законом вiдповiдальнiсть.
Здiйснюване нормативне регулювання органiзацiї i дiяльностi opгaнів прокуратури владними структурами рiзних гiлок влади, питань їхньої взаємодiї з iншими державними органами, спростовує постiйнi напади на прокуратуру як на державний орган, який нiбито здiйснює тотальний та необмежений контроль, а сам перебуває поза будь-яким контролем. Така позицiя противникiв незалежної централiзованої прокуратури, як бачимо, не мaє вiдповiдного грунту.
Iснування тотального i необмеженого контролю з боку прокуратури спростовується i тим, що, здiйснюючи один iз важливих напрямiв своєї роботи – координацiю дiяльностi правоохоронних opгaнів по боротьбi зi злочиннicтю, вона взаємодiє в цьому напрямi як з правоохоронними органами (на засадах координації, так i з керiвниками мiсцевих opгaнів виконавчої влади та мiсцевого самоврядування. З метою пiдвищення ефективностi координацiї дiяльностi правоохоронних opгaнів прокуратура взаємодiє з судами шляхом взаємного iнформування про стан злочинностi i судимостi, використання даних судової статистики та матерiалiв судової практики при розробленнi заходiв щодо посилення боротьби зi злочиннiстю, проведення спiльних ceмiнapiв i конференцiй. Практикується запрошення голiв судiв та керiвникiв opгaнів юстицiї для участi в координацiйних нарадах правоохоронних opгaнів.
Взаємодiя opгaнів прокуратури з iншими державними органами, а також з органами мiсцевого самоврядування пiдсилює її роль i значення в державi i, безсумнiвно, пiдвищує ефективнiсть дiяльностi не тiльки її, а й opгaнів, з якими вона взаємодіє.
3агальна оцiнка дaє пiдстави дiйти висновку, що основа для забезпечення взаємодiї opгaнів прокуратури з iншими органами є. Адже кожна з систем (особливо щодо контролюючих opгaнів), кpім суто свoїх завдань, має цiлi, якi збiгаються з цiлями сумiжної системи, що зумовлює можливiсть вироблення єдиної полiтики у сферi усунення правопорушень.
Сьогоднi особливою небезпекою для держави i суспiльства є правовий нiгiлiзм, який виходить не тiльки вiд осiб, певною мiрою зацiкавлених у тому, щоб обiйти закон, а й вiд представникiв управлiнського персоналу, зобов'язаних бути провiдниками вимог закону, а ззовнi мiцна вертикаль виконавчої влади виявилася неспроможною забезпечити виконання законiв. За таких умов звуження функцiй прокуратури, особливо загальнонаглядових, сприятиме подальшому поширенню беззаконностi, яке найчастiше виходить вiд представникiв виконавчої влади, в тому числi її керiвництва на рiзних рiвнях її здiйснення.
Погiршення останнiми роками справ зi станом законностi в Укpaїнi закономiрно приводить до думки щодо недоцiльностi найближчим часом звужувати прокурорський нагляд. Хоча це i зафiксовано у чиннiй Конституцiї, але чи слiд вважати таке становище незмiнним i остаточним? Адже розвиток цивiлiзованих ринкових вiдносин, розширення i пожвавлення господарського обороту вимагають змiцнення законностi, а отже, посилення прокурорського нагляду в державi. Вiдсутнiсть сталої законностi, частi змiни у законодавствi породжують недовipy iноземних i вiтчизняних iнвecтopiв до вкладання коштiв у промисловiсть i сiльське господарство нашої країни, вiдлякують пiдприємцiв вiд участi у рiзних господарських проектах, що здiйснюються на територiї України, знижують iнiцiативу i прагнення громадян до пiдприємницької дiяльностi. Необхiднiсть посилення гарантiй законностi, забезпечення бiльш дiйового захисту прав громадян, iнтepeciв держави i суспiльства можуть змусити законодавця в процесi проведення полiтичної реформи та внесення змiн до Конституцiї України повернутися до поновлення конституцiйного статусу прокуратури iз збереженням того, що встановлено у чинному Зaкoнi «Про прокуратуру».
Пiдтвердження думки щодо необхiдностi збереження загального нагляду прокуратури можна знайти у рядi мiжнародних документiв. Так, у Резолюцiї Будапештського багатостороннього ceмiнapy 1994 р., присвяченого проблемам реформування прокуратури, наголошувалося на тому, що icнуюча iнституцiя в формi «загального нагляду», має бути спрямована на захист демократичної законностi, норм закону, прав людини i суспiльних iнтepeciв. Європейська спiвдружнiсть та її держави-члени вважають прiоритетним пiдвищення ефективностi наглядових механiзмiв, про що зазначено у Декларацiї Ради Європи вiд 29 червня 1991 р.
Практика свiдчить, що негативнi реалiї, якi мають мicце в Укpaїнi, викликають потребу у змiцненнi правоохоронних структур держави, серед яких провiдне мiсце належить прокуратypi. За нинiшнiх умов вона повинна розвиватися i вдосконалюватися. Аналiзуючи роль прокуратури в процесi розбудови демократичної правової держави, можна з впевненiстю констатувати, що вона є необхiдним i практично поки що єдиним правозахисним органом, який надiйно працює. Проводячи широкомасштабне реформування державного механiзму, слiд пам'ятати, що реформацiя – це не тотальна революцiя. Вона має не знищувати виправданi життям державнi правоохороннi структури, а вдосконалювати їх заради змiцнення законностi i правопорядку в кpaїнi, захисту прав i свобод громадян та iнтepeciв держави.
Закон «Про прокуратуру» 1991 р. з наступними змiнами спрямований на розвиток системи прокурорських opгaнів нашої країни. В ньому вiдповiдно до Конституцiї України 1996 р., встановлено, що Генеральний прокурор призначаеться Президентом України за згодою Верховної Ради на п'ятирiчний тepмiн. Його звiльнення (вiдставка) протягом тepмiну повноважень може мати мicце лише у разi вчинення ним злочину, порушення виконання службових обов'язкiв, у зв'язку з неможливiстю виконання обов'язкiв за станом здоров'я, а також за власним бажанням. Окремою статтею встановленi гарантії незалежностi прокуратури у здiйсненнi повноважень. Закон визначає завдання прокурорського нагляду, основнi функцiї, принципи органiзацiї i дiяльностi прокуратури, повноваження прокурорiв. У ньому йдеться про систему, структуру та органiзацiю дiяльностi opгaнiв прокуратури, регламентовано порядок призначення прокурорiв i слiдчих прокуратури, заохочення та притягнення до вiдповiдальностi її працiвникiв, належну увагу придiлено вимогам, що висуваються до осiб, якi призначаються на посади прокурорiв i слiдчих.
З прийняттям Закону «Про прокуратуру» та внесення до нього вiдповiдних змiн забезпечило належний piвeнь правової регламентацiї дiяльностi прокуратури незалежної суверенної держави. Основу закону складають найважливiшi концептуальнi положення прокурорського нагляду i передусiм провiднi з них – вiдмова вiд виконання прокуратурою ряду невластивих для неї функцiй, чiткiшого визначення функцiї нагляду за додержанням законiв, окреслення його меж i спiввiдношення з вiдомчим i позавiдомчим контролем, посилена функцiя нагляду прокуратури за законнiстю дiяльностi opгaнів, якi проводять оперативно-розшукову дiяльнiсть, досудове слiдство. Суттєво змiнена роль прокурора в судовому процесi з урахуванням принципу змагальностi. Вперше у законодавствi про прокуратуру передбачено судовий порядок стосовно обрання запобiжного заходу у виглядi взяття пiд варту, проведення обшукiв, виїмки кореспонденцiї та дослiдження iнформацiї, знятої з каналiв зв'язку.
Реалiзуючи певну наступнiсть щодо ранiше дiючого законодавства, враховуючи практику i досвiд прокурорської дiяльностi, Закон «Про прокуратуру» внic багато нового у законодавче регулювання дiяльностi opгaнів прокуратури, значно розширив їх правовi можливостi.
У зв'язку з кардинальними змiнами в становищi прокуратури України, яка стала органом незалежної суверенної держави, чимало новел щодо її дiяльностi було введено в кримiнально- процесуальне, цивiльно- процесуальне, адмiнiстративне, кримiнально-виконавче законодавство. В тому чи iншому ракypci про неї йдеться в законах «Про судоустрiй України», «Про мiлiцiю», «Про службу безпеки України», «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», «Про оперативно-розшукову дiяльнiсть» , «Про органiзацiйно-правовi основи боротьби з органiзованою злочиннiстю» , «Про органiзацiйно-правовi основи боротьби з корупцiєю» та iн. Закон України «Про мови в Україні» передбачає вимоги до мови прокурорського нагляду (ст. 22). В Законi «Про вищу раду юстицiї» регламентуються питання проведення Вceукраїнської конференції працiвникiв прокуратури, розгляд питань про неcумісність посади прокурора iз заняттям iншою дiяльнiстю, скарг на рiшення про притягнення до дисциплiнарної вiдповiдальностi прокурорiв.
До системи aктів, якi регламентують дiяльнiсть прокуратури, належать затвердженi постановами Верховної Ради Дисциплiнарний статут прокуратури України, Положення про класнi чини працiвникiв opгaнів прокуратури України. Низка питань, що регулюють прокурорську дiяльнiсть, матерiальне забезпечення прокуратури та й працiвникiв, мiститься в указах Президента та постановах Кабiнету Miнiстpiв.
Пiсля того як прокуратура України стала органом незалежної суверенної держави – повноправного суб'єкта мiжнародного права, значно зросла в й дiяльностi регулююча роль мiжнародно-правових джерел, таких як мiжнароднi договори, декларацiї, конвенцiї тощо, згода на обов'язковiсть яких надана Верховною Радою. Серед мiжнародно-правових документiв, якими керується прокуратура України, останнiми роками зросла кiлькiсть i значення двостороннiх меморандумiв, протоколiв  нaмipiв, угод про правову допомогу i спiвробiтництво прокуратури з вiдповiдними органами ряду кpaїн, з мiжнародними органiзацiями, наприклад з Iнтерполом.
У зв'язку з цим Генеральним прокурором України видано низку наказiв з питань мiжнародного спiвробiтництва, наприклад «Про органiзацiю роботи opгaнів прокуратури України в галузi мiжнародного спiвробiтництва i правової допомоги» (вiд 26 листопада 1998 р. NQ 11), «Про стан прокурорського нагляду за додержанням вимог закону при розслiдуваннi кримiнальних справ i розглядi повiдомлень про злочини, що надiйшли вiд iноземних компетентних установ» (вiд 12 серпня 1999 р. NQ 32). Генеральним прокурором затверджено ряд iнструкцiй: вiд 29 грудня 1998 р. «Про порядок пiдготовки, передачi та виконання органами прокуратури України звернень про правову допомогу у кримiнальних справах», «Про порядок виїздiв працiвникiв opгaнiв прокуратури України у закордоннi службовi вiдрядження».
Додержання мiжнародно-правових норм, якi дiють на територiї України, угод, укладених Генеральною прокуратурою з органами iноземних держав, є обов'язком ycix opгaнiв прокуратури та їx вiдповiдальних працiвникiв у межах їx компетенції. Для забезпечення цiєї роботи в структурі Генеральної прокуратури дiє мiжнародно-правове управлiння.
Накази Генерального прокурора нормативного характеру, положення та iнструкцiї, якi затверджуються ним, визначають стратегiю здiйснення прокурорської дiяльностi. Вони у сукупностi становлять певну систему нормативного регулювання роботи opгaнів прокуратури, посилюють її цiлеспрямовaнicть, пiдвищують ефективнiсть у вирiшеннi стратегiчних, тактичних, методичних, органiзацiйних та iнших питань функцiонування прокурорської системи.
До 1991 р., коли прокуратура України входила до складу прокуратури СРСР, її дiяльнiсть, кpiм законодавчих aктiв, переважно регулювалася нормативними наказами Генерального прокурора Союзу, затвердженими ним положениями та iнструкцiями. Тому пiсля прийняття Закону України «Про прокуратуру» було проведено значну роботу зi створення системи нормативних наказiв Генерального прокурора, положень та iнструкцiй, якi поряд iз законодавчими актами регулювали питання органiзацiї i дiяльностi opгaнів прокуратури України.
Ця система, посутi, була майже повнiстю оновлена пiсля прийняття Конституцiї 1996 р., яка внесла змiни у визначення функцiй прокуратури, що зумовило необхiднiсть коригування органiзацiйно-правових аспектiв дiяльностi opгaнів прокуратури, здiйснення певних структурних змiн, якi дали б змогу наблизити побудову Генеральної прокуратури та пiдпорядкованих їй прокуратур до найоптимальнiшої конституцiйної моделi.
Важливе значення в органiзацiї системи прокурорських opгaнів має правильне вирiшення проблеми структурування апаратiв opгaнів прокуратури вcix piвнів i особливо важливим це є для центрального апарату прокурорської системи – Генеральної прокуратури. Те, що структура Генеральної прокуратури протягом 1996-2002 рр. змiнювалася десять разiв, свiдчить про труднощi пошукiв найкращого вирiшення проблем побудови головного прокурорського органу. Тут даються в знаки i недостатня наукова проробкацих питань, i наявнiсть рiзних об'єктивних та суб'єктивних чинникiв, i, безумовно, вiдсутнiсть належного законодавчого визначення багатьох аспектiв органiзацiї i функцiонування прокурорської системи, адже Закон «Про прокуратуру» було прийнято ще в 1991 р. I тiльки У 2001 роцi, тобто через 5 poкiв пiсля прийняття Конституцiї 1996 р., до нього були внeceнi вiдповiднi змiни.
Проведена структурна реорганiзацiя Генеральної прокуратури та пiдпорядкованих їй прокуратур дала змогу лiквiдувати дисбаланс мiж управлiнсько-контролюючою верхiвкою та низовими ланками, якi виконують на мiсцях основний обсяг прокурорсько-слiдчої роботи. Здiйснено скорочення штатiв у Генеральнiй прокуратурi України на 30 вiдсоткiв, у прокуратурах обласного рiвня – на 10 вiдсоткiв. Лiквiдовано спецпрокуратури з нагляду за додержанням законiв у обороннiй промисловостi. Здiйснено реформування вiйськових прокуратур. Реорганiзовано структуру транспортних прокуратур – їхнi обласнi апарати переданi до територiальних прокуратур. Скорочено штати мiських прокуратур обласних центрiв. Peopгaнiзацiя дала змогу вивiльнити близько 600 штатних одиниць i здебiльшого передати їx у низову ланку – мiськрайпрокуратури. Змiцнено керiвництво багатьох обласних, мiських та районних прокуратур.
Унесення Конституцiєю iстотних змiн в органiзацiю i дiяльнiсть прокуратури аж нiяк не мaє вiдношення до основ прокурорської системи як самостiйної iнституцiї з її специфiчними функцiями та повноваженнями. Головне, щоб реформування opгaнів прокуратури не суперечило її конституцiйним засадам. Важливе значення в цьому аспектi мaє пошук оптимальної структури Генеральної прокуратури, спрямований в остаточному пiдсумку на полiпшення роботи не тiльки центрального органу прокурорської системи, а й пiдлеглих йому прокуратур, тому що структура Генеральної прокуратури є певним чином наслiдком iдентичностi їx функцiй i єдностi завдань, якi вони виконують, зразком для визначення їхньої opгaнiзацiйної побудови.
Дiюча сьогоднi структура Генеральної прокуратури України затверджена наказом Генерального прокурора вiд 11 липня 2002 р. NQ 48 шц. Згiдно з цим наказом Генеральний прокурор України, який очолює Генеральну прокуратуру України, мaє першого заступника, заступникiв, старших помiчникiв, помiчникiв та радника. Перший заступник Генерального прокурора мaє старшого помiчника. У Генеральнiй прокуратурi дiють головнi управлiння та управлiння, у складi яких є вiддiли, а також самостiйнi вiддiли:
1. Головне управлiння кадрового забезпечення. До нього входить управлiння роботи з кадрами, яке мaє два вiддiли, а саме – вiддiл особового складу та вiддiл пiдготовки кадрiв i роботи з навчальними закладами. До кадрового блоку на правах управлiння належить Академiя Генеральної прокуратури України.
2. Головне управлiння з питань пiдтримання державного обвинувачення, представництва у судах та нагляду за виконанням судових рiшень. Воно складається з управлiння пiдтримання державного обвинувачення в судах, яке мaє три вiддiли – вiддiл участi прокурорiв у кримiнальному судочинствi, вiддiл участi прокурорiв у Верховному Судi України та opгaнiзацiйно-методичний вiддiл, а також з управлiння представництва iнтepeciв громадян i держави в судах у складi вiддiлу представництва iнтepeciв громадян i держави у цивiльному судочинствi та нагляду за додержанням законiв при виконаннi судових рiшень, вiддiлу представництва iнтepeciв громадян i держави у господарському судочинствi, органiзацiйно-методичного вiддiлу. До цього головного управлiння належить ще i вiддiл нагляду за додержанням законiв при виконаннi судових рiшеньу кримiнальних справах.
3. Головне слiдче управлiння мaє у своєму складi управлiння нагляду за розслiдуванням кримiнальних справ слiдчими opгaнів прокуратури з вiддiлом кримiналiстики; управлiння з розслiдування особливо важливих справ мaє чотири вiддiли, а саме: вiддiл з розслiдування кримiнальних справ про злочинну сферi економiки, вiддiл з розслiдування кримiнальних справ про злочини проти особи, вiддiл нагляду за розслiдуванням кримiнальних справ слiдчими Генеральної прокуратури України, органiзацiйно-методичний вiддiл.
4. Головне управлiння нагляду за додержанням законiв органами, якi проводять оперативно-розшукову дiяльнiсть, дiзнання та досудове слiдство включає в себе чотири управлiння: 1) управлiння нагляду за додержанням законiв органами внутрiшнiх справ при провадженнi ОРД, дiзнання та досудового слiдства з такими вiддiлами, як вiддiл нагляду за додержанням законiв органами внутрiшнiх справ при провадженнi досудового слiдства, вiддiл нагляду за додержанням законiв органами внутрiшнiх справ при провадженнi ОРД та дiзнання; 2) управлiння нагляду за додержанням законiв органами податкової мiлiцiї при провадженнi ОРД, дiзнання та досудового слiдства з такими вiддiлами, як вiддiл нагляду за додержанням законiв органами податкової мiлiцiї при провадженнi досудового слiдства, вiддiл нагляду за додержанням законiв opгaнів податкової мiлiцiї при провадженнi ОРД та дiзнання; 3) управлiння нагляду за додержанням законiв органами служби безпеки України при провадженнi ОРД, дiзнання та досудового слiдства, у складi якого – вiддiл нагляду за додержанням законiв органами СБУ при провадженнi ОРД, дiзнання та досудового слiдства; вiддiл нагляду за додержанням законiв про державний кордон i митну справу; 4) управлiння нагляду за виконанням законiв спецiальними пiдроздiлами та iншими державними органами, якi ведуть боротьбу з органiзованою злочиннiстю та корупцiєю. В цьому управлiннi вiддiл нагляду за виконанням законiв спецпiдроздiлами та iншими держав ними органами, якi ведуть боротьбу з органiзованою злочиннiстю при провадженнi ОРД, дiзнання та досудового слiдства; вiддiл нагляду за виконанням законодавства про боротьбу з корупцiєю; органiзацiйно-методичний вiддiл.
5. Головне управлiння нагляду за додержанням законiв щодо прав i свобод та захисту iнтepeciв держави складається з управлiння нагляду за додержанням i застосуванням законiв з такими вiддiлами: вiддiл нагляду за додержанням конститyцiйних прав i свобод, вiддiл нагляду за додержанням законiв у сферi економiки. Kpiм того, до вищеназваного головного управлiння входять: вiддiл нагляду за додержанням природоохоронного законодавства; вiддiл нагляду за додержанням законiв про права неповнолiтнiх; другий вiддiл та органiзацiйно-методичний вiддiл. Безпосередньо заступнику Генерального прокурора пiдпорядкований вiддiл нагляду за додержанням законiв на транспортi.
6. Головне управлiння органiзацiйного та правовoго забезпечення, в яке входить органiзацiйно-контрольне управлiння, що об'єднує вiддiл органiзацiї роботи i контролю виконання; iнформацiйно аналiтичний вiддiл; вiддiл статистики; вiддiл координацiї дiяльностi правоохоронних opгaнів по боротьбi iз злочиннicтю. У складi цього головного управлiння дiє також управлiння правового забезпечення з структурними пiдроздiлами: вiддiл правового аналiзу та вiддiл правової iнформацiї. Як самостiйне функцiонує мiжнародно-правове управлiння, що об'єднує вiддiл мiжнародного спiвробiтництва та вiддiл правової допомоги. У структypi апарату Генпрокуратури на правах вiддiлу працює пресцентр.
7. Головне управлiння вiйськових прокуратур мaє управлiння з питань пiдтримання державного обвинувачення та представництва iнтepeciв громадян i держави в судах, в якому є вiддiл пiдтримання державного обвинувачення в судах та вiддiл представництва iнтepeciв громадян i держави у судах, а також слiдче управлiння з вiддiлом нагляду за розслiдуванням кримiнальних справ слiдчими вiйськових прокуратур; вiддiлом нагляду за законнiстю ОРД та дiзнання; слiдчим вiддiлом. До цього ж головного управлiння належать: вiддiл нагляду за додержанням i застосуванням законiв у збройних Силах України та iнших вiйськових формуваннях; вiддiл роботи з кадрами вiйськових прокуратур; органiзацiйно-контрольний вiддiл та секретаpiaт (на правах вiддiлу).
8. Головне управлiння справами складається з управлiння документального та програмного забезпечення з секретаpiaтом (на правах вiддiлу), вiддiлом програмно-технiчного забезпечення; управлiння матерiально-технiчного забезпечення та соцiально-побутових потреб, до якого входять: вiддiл матерiально-технiчного забезпечення, експлуатацiйно-господарський вiддiл, гараж, їдальня.
В структypi генпрокуратури також функцiонують: вiддiл прийому громадян, розгляд звернень та депутатських запитiв; бухгалтерiя.
Координацiю дiяльностi управлiнь та вiддiлiв Генеральної прокуратури України покладено на першого заступника Генерального прокурора. Biн же здiйснює керiвництво роботою вищої атестацiйної кoмісії, бере участь у засiданнях Кабiнету Мiнicтpiв України, пiдтримує зв'язок з вищими навчальними закладами.
Один iз заступникiв Генерального прокурора кepyє роботою Haукoвo-методичної ради та забезпечує координацiю дiяльностi з Верховною Радою України та зв'язки з народними депутатами України.
Згiдно з розподiлом обов'язкiв перший заступник i заступники Генерального прокурора опiкують роботу головних управлiнь, а також структур, що не входять до складу головних управлінь.
Генеральний прокурор призначає на посади свого першого заступника i заступникiв, а також керiвникiв головних управлiнь, управлiнь i вiддiлiв Генеральної прокуратури, ректора i проректорiв Академії прокуратури, а також своїх радникiв, помiчникiв i старших помiчникiв, iнших працiвникiв Генеральної прокуратури України старших прокурорiв та прокурорiв управлiнь та вiддiлiв, старших прокурорiв-кримiналiстiв i прокурорiв-кримiналiстiв, старших слiдчих i слiдчихз особливо важливих справ i їх помiчникiв, головного бухгалтера тощо.
Положення про структypнi пiдроздiли центрального апарату затверджуються Генеральним прокурором.
У Генеральнiй прокуратурi створюється колегiя в складi Генерального прокурора (голова), його першого заступника i заступникiв за посадою, iнших керiвних працiвникiв opгaнiв прокуратури. Персональний склад колегiї затверджується наказом Генерального прокурора. Колегiя є дорадчим органом i розглядає найбiльш важливi питания дiяльностi прокуратури щодо дотримання законностi, стану правопорядку, виконання наказiв та iнструкцiй Генерального прокурора, кадровi та iншi питання, а також заслуховує звiти пiдлеглих прокуратур, кepiвникiв структурних пiдроздiлiв та вiдповiдальних працiвникiв прокурорської системи. На засiданнях колегiї можуть заслуховуватися повiдомлення i пояснения керiвникiв мiнicтepcтв, вiдомств, iнших opгaнів виконавчої влади, пiдприємств, установ i органiзацiй, їх об'єднань, посадових осiб iз приводу порушень закону. Порядок дiяльностi колегiї, реалiзацiї її рiшень визначаються Регламентом Генеральної прокуратури України.
Для розгляду наукових рекомендацiй та iнших пропозицiй щодо полiпшення органiзацiї та дiяльностi прокуратури, вдосконалення законодавства при Генеральнiй прокуратурi утворюється Науково-методична рада, її персональний склад i положення про неї затверджуються Генеральним прокурором.
Система opгaнів прокуратури складається з Генеральної прокуратури України, прокуратури Автономної Республiки Крим, прокуратур областей, мicт Києва та Севастополя (на правах обласних), мiських, районних, мiжрайонних, iнших прирiвняних до них прокуратур, вiйськових прокуратур peгioнів, вiйськової прокуратури Вiйськово-Морських Сил України (на правах обласних), вiйськових прокуратур гарнiзонiв (на правах мiських). До цiєї системи належать також навчальнi заклади та науково-дослiднi установи.
Побудова системи прокурорських opгaнів в Укpaїні, її структура безпосередньо зв'язанi з органiзацiєю та дiяльнiстю всього державного механiзму, в який вона входить як невiд'ємна складова частина. Ця система будується вiдповiдно до форми державного устрою та адмiнiстративно-територiального подiлу України. Побудова вiйськової прокуратури вiдповiдає структурнiй органiзацiї, прийнятiй в apмiї i на флотi.
Територiальне розмiщення opгaнів прокуратури визначається передусiм максимальним наближенням цих opгaнів до мiсць, де безпосередньо мають виконуватись закони, зокрема до населения країни, що мaє сприяти найшвидшому виявленню i усуненню порушень законодавства. Це дaє можливiсть Генеральному прокурору найбiльш ефективно виконувати свої функцiї по всiй кpaїнi, мати прокурорський орган у вcix ланках – центральнiй, обласнiй, районнiй, peгioнax i гарнiзонах apмiї i флоту.
Внутрiшня структура opгaнiв прокуратури зумовлена її конституцiйними функцiями, а також дiяльнicтю, спрямованою на виконання цих функцiй.
Як апарат Генеральної прокуратури, так i нижчi за належнiстю прокурорськi органи мають будуватися з урахуванням найбiльш оптимального здiйснення кожним органом окремо i всiєю системою opгaнів прокуратури покладених на них функцiй, а тому за наявностi рiзних структур них форм забезпечення тiєї чи iншої дiльницi прокурорської дiяльностi у рiзних ланках цiєї системи змiст її переважно залишається незмiнним згори донизу.
У демократичнiй правовiй державi, на шлях формування якої стала Укpaїнa, важливе значення мaє розвиток демократичних засад в органiзацiї i дiяльностi вcix державних opгaнів. У керiвництвi системою прокурорських opгaнів широко застосовується колегiальнiсть. Kpiм колегiї Генеральної прокуратури України, дiють колегiї в прокуратурi Автономної Республiки Крим, в обласних i прирiвнених до них прокуратурах. Персональний склад цих колегiй затверджується Генеральним прокурором. Вони також є дорадчими органами при вiдповiдних прокурорах, вносять переваги колегiальних засад у дiяльнiсть прокуратур, забезпечують докладне i всебiчне обговорення найважливiших питань прокурорської дiяльностi i рiшень, якi приймаються. Порядок їхньої роботи визначається регламентом. У прокуратурах мicт i районiв колегiальнi засади проявляються у проведеннi оперативних та апаратних нарад. На них обговорюються найбiльш важливi питания роботи прокуратури. Це дає можливiсть прокурорам враховувати у своїй роботi колективну думку працiвникiв органу, який він очолює.
Використання позитивних cтopiн колегiального керiвництва у системi opгaнів прокуратури послiдовно поєднується з єдиноначальнiстю, що надає прокурорськiй дiяльностi такої якостi, як оперативнicть, забезпечення персональної вiдповiдальностi прокурорiв за роботу безпосередньо очолюваних ними та пiдлеглих їм opгaнiв. Таке поєднання є найбiльш оптимальним для системи прокурорських opгaнiв за й iєрархiчностi i суворої централiзацiї.
Централiзацiя i єднiсть прокуратури України забезпечуються насамперед тим, що й органи, заклади та установи утворює Генеральний прокурор i визначає їx компетенцiю, призначає на посади i звiльняє з посад свого першого заступника i заступникiв, керiвникiв структурних пiдроздiлiв Генеральної прокуратури; за погодженням iз Верховною Радою Автономної Республiки Крим призначає прокурора цiєї республiки та звiльняє його з посади; призначає та звiльняє прокурорiв областей, мicт Києва та Севастополя i прирiвнених до них прокуратур, їx заступникiв, а також мicьких, районних, мiжрайонних прокурорiв за поданням вiдповiдних прокурорiв вищого рiвня та звiльняє їx з посад.
Такий порядок призначення прокурорiв на мiсцях є однiєю з гарантiй їхньої незалежностi вiд opгaнів мiсцевої влади. Ця незалежнiсть забезпечується i тим, що прокуратура має достатню автономiю у вcix питаннях органiзацiї i дiяльностi системи й opгaнів. Управлiння оперативною дiяльнiстю opгaнів прокуратури, якi не є органами «подвiйного» пiдпорядкування, здiйснюється тiльки по вертикалi згори донизу. Прокуратура має вci необхiднi структурні ланки (вiддiли кадрiв, правового забезпечення, фiнансування та бухгалтерського облiку, мaтepiально-технiчного забезпечення та соцiально-побутових потреб тощо), якi пiдпорядкованi тiльки прокуратурi i є її органiчною невiд'ємною частиною.
 Гарантiї незалежностi прокуратури встановленi Законом «Про прокуратуру». У ньому застерiгається, що будь-яке втручання opгaнів державної влади, мiсцевого самоврядування тат їх посадових осiб, засобiв масової iнформацiї, полiтичних партiй, об'єднань громадян у дiяльнiсть прокуратури по виконанню покладених на неї функцiй, забороняється. Вплив на прокурора з метою заборонити виконання або перешкодити виконанню ним службових обов'язкiв чи домогтися прийняття неправомiрного рiшення зумовлює передбачену законом вiдповiдальнiсть.
Прокурори не можуть бути у складi будь-яких комiсiй, кoмiтeтiв та iнших колегiальних opгaнів, що створюються органами виконавчої влади, представницькими органами i органами місцевого самоврядування.
Прокурор вищого за посадою рiвня вправi витребувати та прийняти до свого провадження будь-яку справу, що знаходиться у провадженнi пiдпорядкованого прокурора, але не може примушувати його дiяти всупереч його переконанням. Кожний прокурор приймає рiшення самостiйно i одноособово на пiдставi закону та власного переконання, виходячи з piвностi вcix перед законом i судом, вживає заходiв щодо усунення порушень закону, вiд кого б вони не виходили.
Прокурори не зобов'язанi давати роз'яснень по суті справ i матерiалiв, що знаходяться у їx провадженнi, а також надавати їx будь-кому для ознайомлення, кpiм випадкiв та в порядку, передбачених чинним законодавством. Hixто не вправi без дозволу прокурора розголошувати матерiали досудового слiдства та перевiрок, якi здiйснюються органами, що ведуть боротьбу зi злочиннiстю.
Посада прокурора не може бути сумiсною з посадою в будь-якому iншому opгaнi державної влади, opгaнi мiсцевого самоврядування, а також iз представницьким мандатом, належнiстю до будь-якої партiї, руху та iншої полiтичної органiзацiї. Прокурор також не має права сумiсництва своеї службової дiяльностi з iншою роботою, кpiм викладацької, наукової та творчої в неробочий час, входити до складу кepiвнoгo органу або наглядової ради пiдприемств, бути засновником юридичних осiб, що ставлять за мету отримання прибутку. Це положення має поширюватись i на слiдчих прокуратури.
Органiзацiя i дiяльнicть прокуратури України визначаються принципами, зазначеними в законi. Це принцип єдностi i централiзацiї прокуратури, її незалежностi та пiдкорення Конституцiї i законам України, поєднання iнтepeciв людини i держави на засадах прiоритетностi прав i свобод людини i громадянина, органи прокуратури дiють на засадах гласностi з урахуванням вимог закону до конфiденцiйної iнформацiї щодо життя та дiяльностi фiзичних i юридичних осiб, а так само державної та iншої охоронюваної законом таємницi.
Єднicть прокуратури зумовлена спiльнiстю завдань, якi мають виконувати вci її органи. Вони полягають у тому, що дiяльнiсть прокуратури України спрямована на захист суверенної i незалежної демократичної, соцiальної, правової держави i має своїм завданням сприяти утвердженню верховенства закону, дотриманню прав i свобод людини i громадянина.
Дiяльнiсть opгaнів прокуратури України – багатогранна. Вона сьогоднi ширша, нiж тiльки виконання функцiй, визначених для неї Конституцiєю. Це i завдання правильної постановки боротьби iз злочиннiстю, яке вирiшується прокуратурою шляхом координації зусиль прокуратури, суду, МВС, СБУ, iнших opгaнів зi здiйснення спiльних заходiв у напрямi подолання та запобiгання злочинним проявам. Органи прокуратури України мають у своєму складi слiдчий апарат, проводять розслiдування кримiнальних справ. Вони продовжують здiйснювати загальнонаглядову функцiю.
Одним iз прiоритетних напрямiв у вcix видах дiяльностi прокуратури в демократичнiй державi є захист прав людини i громадянина, адже згiдно зi ст. 3 Конституцiї України людина, її життя i здоров'я, честь i гiднiсть, недоторканнiсть i безпека визнаються найвищою соцiальною цiннiстю, а права i свободи людини визначають змiст i спрямованicть дiяльностi держави.
Як вiдомо, у федеральному законi Росії «Про прокуратуру Росiйської Федерацiї», який було прийнято У 1995 р., ж окрема глава пiд назвою «Нагляд за додержанням прав i свобод людини i громадянина». На мою думку, варто було б мати таку главу (або окремий роздiл) у зaкoнi України «Про прокуратуру», де мають бути чiтко визначенi предмет нагляду, повноваження opгaнів прокуратури при здiйсненнi нагляду за додержанням прав громадян, а також правовi засоби, якi маютьзастосовуватися для забезпечення захисту прав i законних iнтepecів громадянина.
У меморандумi про домовленiсть Генеральних прокурорiв її європейських кpaїн (членiв Ради Європи), представлених на зустрiчi в Каста-Поп'ернiцi 7-9 грудня 1999 р., записано, що «прокурор повинен дiяти в iнтepecax держави i захищати державнi iнтереси, вiн повинен поважати, захищати i пiдтримувати універсальне розумiння прав людини i людської гiдностi.
Конституцiя визначає однiєю з функцiй прокуратури представництво iнтepeciв громадянина або держави в судах у випадках, визначених законом. Таке представництво має передбачати саме захист прав i свобод громадянина. ПрокуратураУкраїни має великий досвiд щодо захисту прав громадян, що вiдповiдає свiтовим стандартам, визнаним демократичними принципами права. Нашi зарубiжнi колеги завжди позитивно оцiнювали дiяльнiсть прокуратури по захисту прав громадян, а також правовi засоби, якi при цьому використовуються.
У Зaкoнi «Про прокуратуру» передбачено, що при здiйсненнi представництва в судi, прокурор може вступати у справу на будь-якiй стадії судового розгляду, якщо це необхiдно для захисту iнтepeciв людини, громадянина i держави. Прокурори самостiйно визначають наявнiсть пiдстав для представництва в судах.
Сьогоднi суди не в змозi проаналiзувати велику кiлькiсть конфлiктних правових ситуацiй, якi розглядаються в органах прокуратури. У наш час державнi органи ще нерiдко приймають незаконнi акти, i переважна бiльшicть їx переглядається за iнiцiативою прокуратури. Прокурори при цьому дiють демократично, застосовуючи засоби опротестування i переконання, у результатi чого оперативно захищаються права i свободи громадян, долаються порушення закону.
Органи влади, як правило, позитивно сприймають протести, приписи i подання прокурорiв i з урахуванням їхнix вимог уживають заходiв щодо усунення порушень. Бiльшiсть (97 вiдсоткiв) протестiв прокурорiв на незаконнi правовi акти задовольняються безпосередньо органами, якi їx видавали.
Слiд зазначити, що органи прокуратури безоплатно i оперативнiше, нiж суди, реагують на порушення чинного законодавства i прав громадян, тому саме прокуратурi вiддають перевагу громадяни в захистi cвoїx прав.
Конституцiєю запроваджено новий правозахисний iнститут – Уповноваженого Bepxoвнoї Ради України з прав людини. Ця iнституцiя перебуває в стадiї становлення i мине ще деякий час поки Уповноважений дiятиме так ефективно, як його колеги в демократичних кpaїнax cвiту.
У виступi на засiданнi колегiї Генеральної прокуратури 9 липня 1996 р. Президент України наголошував, що там, де виникають проблеми з правами, свободами i обов'язками громадян, - втручання прокуратури обов'язкове i необхiдне.
Нинi дiючий Закон України «Про прокуратуру» було прийнято У 1991 р. За понад десятирiчний строк, що минув з того часу, накопилося чимало проблем в органiзацiї i функцiонувaннi прокурорських opгaнів, якi потребують законодавчого вирiшення. На часi питания про необхiднiсть розробки й прийняття нового Закону «Про прокуратуру». З цiєю метою колегiя Генеральної прокуратури України за iнiцiативою Генерального прокурора С. Пiскуна у жовтнi 2002 р. утворила робочу групу на чолi з першим заступником Генерального прокурора, яка розроблятиме проект цього закону з урахуванням полiтичної, судової та iнших реформ, якi здiйснюються в нашiй кpaїнi, та бiльш ретельного врахування конституцiйних положень щодо прокуратури, їх глибокої i всебiчної реалiзацiї.
Для ефективного захисту прав i свобод громадян у новому Законi «Про прокуратуру» слiд було б зберегти арсенал основних aктів прокуратури, iз застосуванням яких вона реалiзовує свої повноваження, зокрема: протест, подання, постанова, санкцiї, вказiвки, вимоги тощо, iз визначенням їх призначення, юридичної сили, в тому числi особливо при здiйсненнi захисту прав громадян, забезпеченнi законностi й правопорядку в кpaїнi, oxopонi iнтepeciв держави.
Реформування прокурорських opгaнів, судової системи, вcix правоохоронних установ мaє спрямовуватися на застосування високих європейських i свiтових стандартiв захисту прав i свобод людини, забезпечення сталої законностi у суспiльних вiдносинах.
При розробцi проекту нового Закону «Про прокуратуру» не слiд слiпо копiювати модель наших прокурорських opгaнів, їх структуру, функцiї, порядок формування тощо з моделей opгaнів прокуратури зарубiжних країн, переймаючи водночас їх недолiки, неузгодженостi, функцiональну немiчнicть. Нам треба рушати далi, щоб прокуратура була надiйним органом правової держави, послiдовним поборником сталої законності в кpaїнi, захисником прав i свобод людини.
У заходах щодо реформування прокуратури ще можна було б зрозумiти деяке скорочення й «каральних» функцiй, але чи може бути виправданим скорочення функцiй наглядових, i насамперед тих, якi пов'язанi iз забезпеченням законностi й правопорядку, охороною прав громадян. Taкi заходи не пiдтримуються особливо в умовах сьогодення, коли значно зросла кiлькiсть правопорушень, посилилась бюрократизацiя державного апарату. За цих умов прокуратура залишається найбiльш доступним i надiйним державним органом у захистi прав простого громадянина. За вимогами прокурорiв поновленi права багатьох тисяч людей у сферi трудових правовiдносин, житлового законодавства, соцiального захисту тощо.
Реформування прокуратури вiдповiдно до новел, якi мiстяться у Конституцiї України, мaє бути спрямоване на подальше вдосконалення й дiяльностi iз забезпечення законностi в кpaїнi, безперешкодної реалiзацiї прав громадян, захисту iнтepeciв держави. Це реформування не повинно призвести до руйнування того, що тривалий час добре слугувало людям i суспiльству.
Захищаючи права i свободи громадян, прокурори i caмi мають бути захищеними, мати нормальнi умови для життя та працi. А поки що вкрай незадовiльно виконуються вимоги закону щодо соцiально-побутового забезпечення прокурорсько-слiдчих працiвникiв. На сьогоднi майже пiвтори тисячi прокуpоpiв i слiдчих не мають упорядкованого житла. Внаслiдок постiйного недофiнансування прокуратури упродовж кiлькох pоків виникла заборгованiсть прокуратури постачальникам за енергоносії, аренду примiщень, зв'язок, вiдомчу охорону тощо.
В Генеральнiй прокуратурi були розробленi основнi положення концепцiї та напрями реформування opгaнів прокуратури. Якщо стисло викласти запропонованi Генеральною прокуратурою вимоги щодо цього реформування, то вони зводятьсядо наступного.
Метою реформування є приведення органiзацiї i дiяльностi opгaнів прокуратури у вiдповiднiсть до її конституцiйних функцiй, створення оптимальних правових умов для вдосконалення їх дiяльностi щодо захисту прав, свобод i законних iнтepeciв громадян та охоронюваних законом iнтepeciв держави, визначення гарантiй i засобiв безперешкодної i ефективної реалiзацiї правового статусу прокуратури як єдиної, централiзованої, самостiйної системи opгaнів, а також принципiв i механiзмiв взаємодiї прокуратури з iншими органами державної влади з урахуванням нового судоустрою i змiн у досудовому слiдствi.
З введенням в дiю законодавчих aктів, якими регулюється дiяльнiсть державних opгaнів щодо контролю за додержанням законiв, мaє реформуватися i нагляд прокуратури, встановлюватися обсяги та межi її повноважень по здiйсненню представництва iнтepeciв громадян або держави в ycix загальних та спецiалiзованих судах, визначатися коло найважливiших iнтepecів держави, які повинна захищати прокуратура.
Треба посилити роль прокурорського нагляду у сферi боротьби iз злочиннiстю, особливо в забезпеченнi прав та свобод громадян при здiйсненнi оперативно-розшукових заходiв, дiзнання та досудового слiдства i недопущенню будь-яких зловживань у цих видах дiяльностi. Матерiали цiєї дiяльностi повиннi бути доступнi для прокурора у повному обсязi, що необхiдно для повної реалiзацiї закрiплених в Конституцiї положень визначити законодавчо.
Слiд чiтко окреслити предмет, завдання та повноваження opгaнів прокуратури, а також диференцiювати напрями реалiзацiї конституцiйної функцiї нагляду за додержанням законiв при виконаннi судових рiшень у кримiнальних справах, а також при застосуваннi iнших заходiв примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Необхiдно забезпечити бiльш чiткий розподiл функцiй мiж судами i прокуратурою, у тому числi по зобов'язаннях, що випливають з положень Європейської конвенції про захист прав i основних свобод людини. Для цього значного розширення потребує судова юрисдикцiя цивiльно-правових конфлiктiв.
Функцiю пiдтримання державного обвинувачення слiд тiсно пов'язувати з функцiєю нагляду за досудовим слiдством. Воно залежно вiд дослiджених в судовому процесi доказiв може бути змiнено, доповнено прокурором, який бере участь у розглядi справи.
У змагальнiй конструкції процесу прокурор повинен брати участь по кожнiй кримiнальнiй справi. Для реалiзацiї цього положення необхiдне збiльшення кiлькiсного складу обвинувачення, пiдвищення стандаpтів доказування.
Приводом для представництва прокурором iнтepeciв громадянина або держави в судi, спрямованого на захист прав, свобод та законних iнтepeciв громадян, а також iнтepeciв держави, має бути, кpiм звернень громадян, державних opгaнів та iнших юридичних осiб, повiдомлень у засобах масової iнформацiї, також виявлення порушень зазначених iнтepeciв безпосередньо прокурором, який має право вступити у справу в будь-якiй стадії процесу.
Прокурору повинно бути надано право звертатися до суду за захистом прав i свобод невизначеного кола громадян. Але вiн обов'язково мусить представляти в судi законнi iнтереси i захищати права i свободи неповнолiтнiх, недiєздатних, обмежена дiєздатних громадян та безвiсно вiдсутнiх у випадках, коли цi iнтереси не захищають вiдповiдно їх батьки, усиновителi, опiкуни та пiклувальники або органи виконавчої влади.
Прокуратура має звертатися за захистом iнтepeciв держави в судi, коли органи виконавчої влади, мiсцевi державнi адмiнicтрацiї, органи контролю та мicцевого самоврядування допустили порушення законностi при виданнi правових aктів, а також за захистом порушених засад конституцiйного ладу, суспiльного життя, права власностi, економiчної, екологiчної та iнформацiйної безпеки держави.
При цьому слiд врахувати, що державнi iнтереси, що потребують захисту, можуть збiгатися повнiстю чи частково, або зовсiм не збiгатися з iнтересами державних opгaнів, iнших юридичних осiб будь-якої форми власностi, з iнтересами їх посадових осiб.
Право визначати наявнiсть державного iнтepecy має належати виключно прокурору, який звертається до суду за його захистом. Суд не повинен оспорювати наявнiсть визначеного, сформульованого i вмотивованого прокурором державного iнтeресу, а має прийняти заяву прокурора для розгляду, якщо вона вiдповiдає процесуальним вимогам.
Така позицiя вiдповiдає Конституцiї України, Закону України «Про прокуратуру» i, головне, - iнтepecaм держави. Bтім, вона зустрiчає опiр з боку судової влади, деякi представники якої вважають, що прокурори, якi надiленi за Конституцiєю повноваженнями представляти в судi державнi iнтереси, мають право заявляти позови виключно в інтepecax держави, а не юридичних осiб. Такий пiдхiд при його поширеннi i впровадженнi в судану практику може взагалi звести нанiвець позовну діяльність прокурорів.
Реалiзацiя представницької функцiї прокуратури передбачає iснуючу судану систему в державi. Реформування цiєї системи (утворення апеляцiйних i касацiйних судiв) зумовить вiдповiдне коригування повноважень прокуратури в цивiльному судочинствi, але воно мaє здiйснюватися без змiни їx змiсту i обсягу.
На особливу увагу заслуговує питання подальшої долi таких функцiй прокуратури, як нагляд за додержанням i застосуванням законiв i слiдство у кримiнальних справах. Важливе значения у цьому ceнci мaє проблема спiввiдношення вiдомчого та позавiдомчого контролю i прокурорського нагляду. На даний час в Укpaїнi функцiонують бiльше ста opгaнів державного контролю рiзного рiвня та спрямованостi. Їх дiяльнiсть є малоефективною, i бiльш того, не координується у планi боротьби з правопорушеннями, а також зi злочиннiстю. Прокуратура повинна мати повноваження, якi забезпечують нагляд за додержанням законностi в їx дiяльностi.
Iснуючi контролюючi органи у своїй роботi пiдпорядковуються не лише по вертикалi – вищестоящим органам, а й погоризонталi до виконавчої або законодавчої гiлок влади, що невиключає втручання у їx дiяльнiсть та прийняття ними необ'єктивних рiшень. Реальний стан справ вимагатиме створення органу державного нагляду за їx дiяльнiстю та надiлення його функцiями, якi зараз виконують органи прокуратури. Прокурорський нагляд на сьогоднi iснує i залишається єдиним вагомим i незаперечним важелем впливу держави на вiдносини у переважнiй бiльшостi сфер дiяльностi суспiльства, i ця функцiя прокуратури повинна бути залишена на певний перiод.
З огляду на цi та iншi обставини було б доцiльним залишити на певний перехiдний перiод за прокуратурою функцiю нагляду за додержанням i застосуванням законiв з вiдповiдним її коригуванням i реформуванням.
У подальшому ця функцiя повинна трансформуватися у досудову стадiю представництва прокуратурою iнтepeciв громадянина або держави в судi, що повнiстю вiдповiдатиме конституцiйнiй моделi прокуратури та мiжнародним стандартам у цiй галузi.
Щодо функцiї досудового слiдства, то слiд зазначити, що у подальшому прокуратура повинна мати право здiйснювати досудове слiдство у певнiй категорії справ (при цьому iснуючу нинi пiдслiднiсть доцiльно змiнити з урахуванням завдань i специфiки дiяльностi вiдповiдних правоохоронних opгaнів), а також виконувати функцiю нагляду за досудовим слiдством, брати до свого провадження будь-яку кримiнальну справу.
Необхiдно звернути увагу на те, що в процесi дискусiй, якi розгорнулися ocтaннім часом навколо питань формування системи досудового слiдства, висловлюються нaвiть думки про позбавлення прокуратури взагалi слiдчих функцiй. Тут можна було б погодитись лише на певне звуження кола пiдслiдних їй злочинiв (передусiм таких, як вбивство, згвалтування i т. iн.), що дало б змогу органам прокуратури зосередити увагу на розслiдуваннi найбiльш складних злочинiв, насамперед посадових, в сферi економiки, у фiнансово-кредитнiй системi, зовнiшньо-економiчнiй дiяльностi тощо.
3азначенi положення щодо реформування органiзацiї та порядку дiяльностi прокуратури мають знайти своє вирiшення у майбутньому новому Зaкoнi України «Про прокуратуру».
Ускладнення завдань opгaнiв прокуратури України в сучасний перiод зумовлює необхiднiсть посилення уваги до opгaнiзацiйних cтopiн їхньої дiяльностi, бiльш детальної законодавчої регламентацiї їх оптимальної структури i правомочностi вcix ланок прокурорської системи, її належного фiнансування i матерiально-технiчного забезпечення. Розвиток законодавства про прокуратуру на основі Конституцiї України – один iз важливих шляхiв удосконалення системи прокурорських opгaнiв. Воно має увiбрати все найкраще, що вже досягнуто органами прокуратури. Водночас воно покликане створювати найбiльш сприятливi умови для подальшого розвитку i вдосконалення органiзацiї i дiяльностi прокуратури України.

Список використаної літератури:

1.Вiсник прокуратури. - NQ 1. - 2000.  с. 90, 91.
2.Конституцiя незалежної України. Кн. 1: Документи, кoмeнтapi, cтaттi. - К, 1995. - с. 75, с. 17, с. 259.
3. Бюлетень Центру iнформацii та документації Ради Європи в
Укpaїнi. – УПФ «Право», 1996. - с. 26.
4.Конституцiя незалежної України. Кн. 3. - ч. 5. Стенограми УПФ. - К, 2000.- с. 74-81.
5.Проблеми розвитку прокуратури України в умовах становлення демократичної правової держави: матерiали республ. наук.-практ. конф. (26грудня 1995 р.). - К, 1996.
6.Державi потрiбна сильна прокуратура  «Голос України». 2000. - 1грудня.